"Jag hoppas bli en dam med lite krut i."
"Hemmafru, mamma och god vän."
"Vad jag än företar mig ska jag göra mitt bästa."
"För om det är nåt som ger mig dålig eftersmak så är det att misslyckas."
En 29-årig programledare sköt sig i dag i huvudet i direktsändning.
Christine Chubbuck fördes till sjukhus. Läget är kritiskt.
Miss Chubbuck ledde "Suncoast Digest" på WXLT-TV.
I morse sa hon att hon i enlighet med kanalens policy att visa blod-
-skulle visa ett självmordsförsök.
Hon tog sen fram en pistol och sköt sig själv.
Skärmen svartnade, och senare började samhällsinformation sändas.
USA slits i dag mellan en gammal och en ny moral...
-Hur känns det? -Så där.
Vi har bara en tagning.
Beundra skönheten medan ni får höra berättelsen.
Ska jag säga mitt namn? Jag heter Kate och vill spela festdeltagare.
-Och Anita. -Och Anita.
Men det var länge sen jag var på fest.
Jag har velat bli skådespelare sen jag var nio.
Jag kände mig rätt osedd av folk när jag var barn.
Jag var nog för blyg för att våga göra intryck.
Skådespelandet blev ett sätt för mig att synas.
Jag har slutat flera gånger-
-men jag återvänder hela tiden.
Jag verkar inte kunna sluta. Det verkar vara tvångsmässigt...
...just nu.
Men jag oroar mig för...
...att det inte är en nyttig impuls.
En kvinnlig programledare i Sarasota...
...sköt sig själv i huvudet under sändning.
Enligt hennes familj hade hon talat om självmord.
Vi kan väl börja med att återskapa den look av henne som vi har.
Ringningen har exakt rätt form.
Vi gör ett försök.
Jag undrar om den är för stor över axlarna.
Vissa toppar är så trånga över axlarna.
Om vi tar in den lite...
Det ser inte så illa ut.
Jag hade kunnat göra en och skicka den. Men jag vet inte när ni filmar.
Tänk på att hon för det mesta syns i professionella sammanhang.
Först ville jag gärna se klippet, men sen började jag tveka.
När jag insåg att jag inte kunde se klippet ville jag se det.
Ingen av mina vänner i Sarasota hade hört talas om henne.
Det är väldigt fascinerande.
Vi har för få bilder för att säga det säkert-
-men hon verkar ha föredragit byxor och en manligare stil.
Men hon valde en klänning...
...för just den dagen.
Det känns så medvetet.
"Hon var solbränd, och hennes svarta, midjelånga hår glänste."
"Hennes svartvita klänning passade hennes långa, smala figur."
Ofta får jag hitta kläder som personer ska dö i-
-men det är sällan jag ska hitta kläder som de väljer att dö i.
Hej, pappa. Hur är det med dig?
Jag ska till Sarasota i morgon för filmen.
Ja.
Filmen om Christine Chubbuck.
Ja, blod och inälvor.
"Network" bygger lite på henne.
Men killen som skrev manuset tog den här deprimerade kvinnan-
-och förvandlade henne till en arg man.
Hon var frustrerad över sin roll som kvinna inom tv-
-och det är män som gör filmen-
-så det åligger mig att föra hennes talan, så att säga.
Det är spännande, för de försöker göra...
...vad som påminner om en 70-talssåpopera.
Jag får inte såna här erbjudanden särskilt ofta.
Om jag gör nåt mer där jag får omdömet "subtil"-
-hade jag nog blivit galen.
Det blir nog svårt att hitta rätt ton-
-särskilt som hon är verklig.
Men jag tror att det ska gå.
Först var mitt intresse för henne rätt ytligt.
Hon var den första som tog livet av sig i direktsändning-
-och det är anmärkningsvärt.
Men ändå är händelsen i mångt och mycket bortglömd.
Med tanke på all information som finns är det tragiskt.
Så jag måste lära mig så mycket om Christine Chubbuck som möjligt.
Men jag måste också försöka förstå...
...hur man tänker om man är beredd att ta sitt liv.
Hej. Jag heter Kate. Jag förbereder...
...en film om Christine Chubbuck, som jobbade på Channel 40 på 70-talet.
Kanalen blev sen en del av ABC-
-så jag undrar om ni har film på henne i ert arkiv.
Ja, jag har tittat på allt som finns tillgängligt på nätet.
Jag hade hört talas om det men visste inte om det faktiskt var sant.
Jag har bott i Sarasota i tio år men förstod inte att det skedde här.
Jag blev chockad när du hänvisade oss till artikeln.
Jag hjälper dig gärna.
Det här är artikeln i Washington Post av Sally Quinn.
"Den 29-åriga programledaren Christine Chubbuck..."
"...dör i direktsändning."
"Chubbuck kastade bort sitt långa hår från ansiktet..."
"...svalde, darrade lätt på läppen och sträckte ut vänster hand..."
"...för att vända sida i sitt manus. Hon tittade ner och började läsa:"
"'Eftersom Channel 40 vill ge er det senaste...' Hon såg upp..."
"...och log försiktigt mot kameran."
Hon log alltså.
"Rösten blev sarkastisk när hon underströk 'blod och inälvor'."
"När hon såg ner på sitt manus skakade handen nästan omärkbart."
Först trodde jag att det stod "märkbart".
"Hennes högerarm stelnade. 'Nu ska ni få se ännu en premiär:'"
"Hennes röst var stadig och hennes ögon mörka och utmanande."
"'Ett självmordsförsök.'"
"Hon lyfte högerhanden och riktade en revolver..."
"...mot bakhuvudet och tryckte av."
"En smäll hördes, rök kom från pistolen..."
"...och håret flög upp, som om det kommit en vindpust."
"Hennes mun ryckte till nedåt och huvudet skakade."
"Kroppen träffade skrivbordet med en duns och gled ur bilden."
"När Chris hade förts till sjukhus fann man på skrivbordet..."
"...ett blodindränkt manus."
"Det var en handskriven redogörelse för hennes självmordsförsök."
Hon hade alltså skrivit...
...nyhetsberättelsen...
...som hon ville att de skulle läsa upp.
"Den beskrev att hon förts till sjukhuset i kritiskt tillstånd."
"Chris skulle fylla trettio och var fortfarande oskuld."
"Hon tyckte det var sjukt jobbigt."
"Hon tog sitt liv på grund av ett bristande privatliv, enligt mamman."
"'Det fanns nåt plågat inom Chris', sa mrs Chubbuck."
"'Hennes liv verkade inte gå i takt med andras.'"
"Förra sommaren tog hon bort en äggstock."
"Läkarna sa att för att få barn måste hon bli gravid inom ett par år."
"Men hon hade ju ingen kille på gång."
"Hon var kollega med den långe och stilige George Peter Ryan..."
"...som läste börsnyheterna."
"'Gorgeous George' var frånskild och hade personliga problem."
"Chris sa till en av sina vänner..."
"...att George vore rätt person för att lösa hennes problem."
"När George fyllde 30 gav hon honom en tårta."
"Senare på en fest lät hon honom förstå att hon var tillgänglig..."
"...men han avvisade henne."
"Hon visade Sarasota och världen att hon hade funnits här."
"Hon genomförde en handling som väckte uppseende runtom världen..."
"...och fick de efterlevande att spekulera i orsakerna."
Hej. Jag skulle vilja tala med mr LaHurd.
Jag hittade ditt nummer på Internet-
-och såg att du är Sarasotas ledande historiker.
Jag är här för att läsa på om en roll.
Kom in, Kate. Jeff LaHurd.
Upplever du...
-...att folk pratar om henne än? -Inte alls.
I och med att folk flyttar hit och härifrån-
-tenderar saker och ting att falla i glömska.
Jag älskar historia i olika former.
Nån sa nån gång till mig att man dör två gånger:
Dels när man avlider och dels sista gången nån nämner ens namn.
Hej, Monica. Jag heter Kate och fick ditt nummer av Jeff LaHurd.
Jag jobbar med en film om Christine Chubbuck-
-som var journalist i Sarasota på 70-talet.
Vi har hört att hon kan ha besökt Crescent Club.
Jag ville bara se om du minns henne.
Jaså? Och inga Christine?
Tack.
-När var du här senast? -För runt 35 år sen.
Jag lovar att om baren finns kvar om 35 år ska jag besöka den.
Hur vanligt är det med självmord?
Om vi tittar på den rapporterade statistiken kan vi säga det här:
Självmord tillhör de tio vanligaste dödsorsakerna bland vuxna.
Jag är rädd för självmord.
När jag tänker på det blir jag rädd.
När jag försöker föreställa mig...
...hur det vore att vilja göra så blir jag rädd.
Livet är bättre på sommaren
-Hej. -Är du beredd?
Jag ska visa hur du gör. När du är redo trycker du här.
På knappen? Och sen lägger jag mig.
-Och sen stänger jag den bara? -Ja.
-Ledsen att jag är så blek. -Det är därför folk kommer hit.
-Det kommer att ta tid. -En dag i taget.
Dra ner den över halsen och ta sen tag i den här delen.
-Hur länge har du gjort peruker? -För länge.
Jag fick min licens 1963.
Luta dig tillbaka med nätet på.
Förlåt.
Ska jag ta peruken?
Det enklaste sättet är att ta tag i...
Det sitter två spännen på vardera sida.
Den ska sitta ordentligt överallt.
Följ bara hårets konturer. Så här.
Lite mer här bak, och så den här biten fram.
Och den här...
Hon ser så dyster och ledsen ut.
Det är tragiskt att se.
-Men du är sötare än hon. -Oj.
-Det var gulligt sagt. -Jag menar det.
Jag oroar mig för hur du ska kunna vara så ledsen...
...som om du bär hela världen på dina axlar.
Ja.
Jag hade nog inte kunnat vara så ledsen.
Man kan nog bli lite desperat.
Tänk att vara 29 utan vänner och pojkvän.
När jag var 29 hade jag haft många pojkvänner.
-Håll skyddet på plats. -Okej.
Tänk på nåt hemskt, så att du kan se ut som henne.
Det blir nog inte lätt för dig.
Jag tänker på min man.
-För då gråter jag. -Vad tråkigt att höra.
När började du jobba på Herald Tribune?
Enligt kalendern var det för 40,5 år sen.
Det var på tidningens eftermiddagsupplaga-
-i juni 1974, som praktikant.
Och en och en halv månad senare tog Christine sitt liv.
Hur minns du den dagen?
Ryktet spreds via djungeltelegrafen.
Det fanns inte Twitter eller mejl, utan man ringde varandra.
Folk på restauranger pratade med varandra.
Folk trodde att hon hade problem med sin pojkvän.
Det var kanske pressen över att lyckas på en liten tv-station.
Jag tyckte att...hon verkade rätt hård.
Hon hade en hård sida som jag inte ser hos dig.
Du ser mjuk och vänlig ut, och hon såg rätt vass ut.
Så om du ska spela rollen-
-måste du plocka fram de här känslorna av en inre oro.
Och du måste ha en intensitet.
Det fanns inget milt med Christine Chubbuck.
Att hon bad dem spela in programmet visar att hon hade bestämt sig.
Du har nåt i kikaren. Nån är på väg att råka illa ut, och det är du.
Jag dras till...
...rollerna som en kvinna på gränsen till sammanbrott.
Jag tyckte om att studera såna historier på distans som yngre...
...och nu känner jag ett större ansvar...
...att inte göra galna kvinnor till en fetisch.
Jag vill hedra Christine Chubbuck-
-och sätta mig in i hennes situation så gott det går-
-men jag vill inte glorifiera hennes självmord-
-för det är bara tragiskt.
Och dessutom är det svårt...
...för jag har aldrig sett nåt klipp med henne.
Jag vet inte hur hon lät eller hur hon rörde sig.
Så jag vet inte hurdan hon var.
God morgon...
Det blir andra tagningen. Tre, två, ett...
Det är ännu en varm dag, men det kan komma regnskurar.
-Hej. Jag heter Kate. -John Hill. Trevligt att träffas.
-Är du nyhetsankare på SNN? -Ja, det är en 24-timmarskanal...
...som lite konkurrerar med CNN vad gäller lokalnyheter.
Jag har jobbat här i tio år-
-och innan dess jobbade jag för Channel 40 i tio år.
Tony. Jag är chefstekniker på WSNN.
Tidigare var jag på Channel 40, där det hela inträffade.
Har du några minnen av Christine Chubbuck?
Jag har bara hört berättas. Jag har inga egna minnen-
-förutom att när nåt gick fel på kanalen-
-sa man att "Christine ställer till det igen". Man skyllde på henne.
Några vänner till mig sa att de kunde sitta i kontrollrummet-
-och känna en vindpust i nacken-
-eller höra röster i bakgrunden när studion var tom.
Det Christine gjorde den dagen-
-var ett slöseri med tid, med ammunition-
-och med uppmärksamhet från de som pratar om det.
För det hjälpte inte henne med depressionen-
-och det förändrade inte branschen för kvinnor.
Hon fick bara några rubriker-
-men de glöms fort bort.
Folk talar sällan om det, för de flesta såg det inte ens.
Det lär finnas på band, och bandet ska tillhöra ABC7 i dag.
Det finns ett kassaskåp, men jag vet inte vad som finns på det.
När jag var på WWSP pratade folk om att det fanns ett band.
För mig är det bara ett rykte, men det är vad jag har hört.
Den nya ledningen nämner det inte. När jag började-
-satt vi i de nya lokalerna. De gamla lokalerna finns kvar.
Jag tror det är en dansstudio nu.
Är det byggnaden med folk utanför?
På 90-talet sålde de stationen och flyttade in till stan.
Sen fanns här en radiostation, som sen stängde.
Sen blev det träningslokal-
-för att sen stå tom i år. Nu har det blivit kontorslokal.
Jag hoppas hitta klipp med Christine Chubbuck.
Nej, inte på självmordet utan på vad som helst.
Om ni har nåt i arkivet med henne.
Visst.
Vi ska till Bullet Hole, som är det företag-
-som Christine köpte pistolen av.
Det är frustrerande, för jag har inte fått veta så mycket.
Många har åsikter om henne och händelsen-
-men ingen har nån riktig information att komma med.
De flesta känner henne i sjätte hand-
-men har åsikter om vad som drev henne till det.
Jag famlar i mörker.
-Hej, hur är det med dig? -Bra. Hur kan jag stå till tjänst?
Jag ville ställa ett par frågor.
-Hur länge har ni varit här? -I två år och en vecka här.
Vi var på Main Street i 67 år. Du kan läsa om oss där.
-Där är du ju. -Absolut.
Vad jag rekommenderar till dig som nybörjare är en revolver.
Revolver är den säkraste pistol man kan ha. Man siktar och skjuter.
En populär är Smith & Wesson 642.
Hur gick det till när man köpte pistol på 70-talet?
Förr var det ett enda papper med namn, adress, nummer-
-och hur du identifierade dig. Sen fick man svara på frågor som de här.
Om man svarade fel på dem fick man inte köpa nåt vapen.
Låt oss anta att du väljer den här. Kolla alltid så att den är tom.
Kollade man efter psykisk instabilitet på den tiden?
Man gjorde inga bakgrundskontroller, så det fanns inget sätt att veta.
Det är som att gå på en vapenutställning.
Där kan man köpa vapen utan att behöva avslöja nåt.
Jag vet inget om dig. Du hade kunnat gå in här-
-och eftersom jag inte är psykolog kan jag inte bedöma dig.
Men om du beter dig som du ska och svarar rätt på frågorna-
-har du rätt att köpa vapen.
Vad jag intresserar mig särskilt för är en journalist...
-...som hette Christine Chubbuck. -Jag känner inte till henne.
Hon var nyhetsankare och tog livet av sig i direktsändning 1974.
-Jag kom hit först 1982. -Tydligen...
...var det i er tidigare butik som hon köpte det.
Det var där hon köpte vapnet som hon tog sitt liv med.
Om jag gör allt som står i min makt för att följa reglerna-
-mår jag dåligt av dödsfall, men jag känner ingen skuld.
Kan jag hjälpa dig med nåt annat?
Hej. Jag skulle vilja köpa en pistol.
-Har du nån erfarenhet av vapen? -Nej, men jag lär mig.
Jag rekommenderar en revolver, för den är enklast och säkrast.
-Tack. -Är det för jakt eller skydd?
Skydd.
Den känns bra.
Vi har fått fler kvinnliga kunder.
Kvinnor köper allt fler vapen.
Herregud! Du stod så stilla att jag trodde att du var en skyltdocka.
Oj. Det var inte meningen att skrämmas.
Är din mikrofon på?
-Herregud. Vad söt hon är. -Hon var ännu sötare.
Hon var fantastisk.
-Var bor du? -I New York.
Det är varmt. Men vi filmar.
-Jag är 33, så det är nog för sent. -Jag är 31.
-31? Nu kommer ingen vilja ha dig. -Så är det redan.
-Jag är 1,57. -Jag fixar det.
Mark, hämta hunden!
Mitt i prick.
-Snyggt skjutet. -Tack.
Det ser bra ut. Mitt i prick.
-Du var jätteduktig. -Tack för hjälpen.
Har du några frågor? Du kan ta av hörselskyddet.
-Jag har inga frågor just nu. -Du är en naturbegåvning.
Det här är från hennes självbiografi som hon skrev när hon var femton.
"Jag hoppas bli en dam med lite krut i."
"Hemmafru, mamma och god vän."
"Vad jag än företar mig ska jag göra mitt bästa."
"För om det är nåt som ger mig dålig eftersmak så är det att misslyckas."
Jag har aldrig velat bli hemmafru.
Det är först på sistone som jag har velat ha barn.
På gymnasiet startade hon en klubb för folk som aldrig dejtade.
Jag var 21 när jag hade min första pojkvän.
Fan!
Artikeln där hon beskrivs som "manhaftig" känns som en 70-talsgrej.
Men jag har också beskrivits som något manlig.
Hon ville bara ha ett förhållande-
-oavsett hur mannen behandlade henne.
Jag sa nåt liknande till en vän som tonåring.
Jag minns det väldigt tydligt.
Som skådis skriver jag hellre ner skillnaderna-
-och tar till mig dem hellre än att säga dem.
Tills jag har fått allt det här-
-som peruken, sminket och kläderna att kännas naturligt-
-kommer jag att känna mig utklädd. Det känns väldigt obekvämt.
Kate?
Du kan ta bort huvudet.
Ville du ha kontaktlinser?
Jag behöver färgade linser. Jag vill se ut...
...att ha bruna ögon.
-Här har du en näsduk. -Tack.
De gör det också för...
Jag minns en av de äldre berätta om-
-hur det var innan de hade radio.
När det är en storm på väg beger de sig upp i luften.
Så det kan vara vad som sker just nu.
De använder luftströmmarna för att transportera sig.
Om det är storm på väg utnyttjar de det.
Titta upp. Perfekt. Bra jobbat.
-Är den inne? -Ja. Det ser väldigt naturligt ut.
Titta upp. Till vänster. Perfekt.
Snyggt jobbat. Nu kan man inte se att du har blå ögon.
Det känns väldigt underligt.
Det ser bra ut.
-Är det din första sprejbränna? -Ja.
Du kommer att älska det. Men det är kallt och högljutt.
Förlåt. Andra sidan.
Jag heter Christine Chubbuck. Välkomna till Suncoast Digest.
I dag har vi med oss Melissa Malloy, som äger Creative Joy.
Tack för att du kom hit. Kan du berätta om företaget?
Visst. Jag har tagit en öppen konststudiomiljö-
-och lagt till en del extra detaljer.
Många tycker det är avslappnande att komma dit.
Vad fint. Vi har tydligen ett gemensamt intresse: dockteater.
Absolut. Jag jobbade med det i fyra år i Sarasotas skolor.
Jag tror att vi i en av föreställningarna hade sex dockor.
Hur gick det, tycker du?
För mig gick det uselt, eftersom jag inte var förberedd.
En sak som vi vet är att hon var duktig på sitt jobb.
Hon brydde sig verkligen och slet enormt mycket.
Jobbet var viktigt för henne. Att vara halvvägs igenom förberedelserna-
-och ändå behöva improvisera inte bara personliga grejer-
-utan hur hon var på sin arbetsplats-
-är enormt frustrerande.
För jag var inte bra.
Min roll i den här filmen är svår nog som den är-
-så jag måste se scenerna som mig som försöker spela Christine.
Och i dag misslyckades jag när jag försökte göra det.
Jag avskyr den känslan.
Hej. Är du ute efter nåt särskilt?
Nej, jag tittar bara.
Jag ska spela en kvinna i en film.
Hon är 29, men hennes rum är lite barnsligt utsmyckat.
Hon hade mjukisdjur och ett plisserat överkast.
-Och du vill återskapa det? -Ja.
Det låter intressant.
Ska du bo i Sarasota under tiden? Välkommen hit.
Du har tänkt så här länge.
Och det är inte det att vi tänker sluta lyssna.
Vi har bara slut på idéer.
Inte jag.
Du borde ta en paus och slappna av.
Och lugna dig.
-Livet är svårt, och ibland... -Det vet jag.
Jag blir arg över det ibland, men det är okej,
Om livet blir för svårt ger jag bara upp.
Om jag inte klarar av det försvinner jag.
"Hon hade flyttat från Ohio till familjens sommarhus i Siesta Key."
"Två år senare skilde sig föräldrarna och hennes mamma flyttade ner."
"Chris bror Timothy är konstnärlig och inredde huset."
"Huset och trädgården gick i rosa och grönt."
"Han hjälpte Chris med hennes sovrum."
"Det var vit- och gulrutigt med en enkelsäng i hörnet."
"Det såg mer ut som en nioårings rum än en trettioårings."
-Du har fina glasögon. -Vill du pröva dem?
De passar dig.
Tagning två.
Alla vet hur illa läget är.
Jag vill att ni reser er.
Res er ur era stolar.
Ställ er upp och gå till fönstret, öppna det och skrik:
"Jag är arg som fan och tänker inte acceptera det här!"
Jag tror att det kommer att se ut så här.
-Att det rör sig ditåt? -Så här.
De roller som jag spelar dröjer sig kvar.
Jag blir kanske mer känslomässigt involverad-
-än vad jag själv inser.
Jag har drabbats av en depression som jag inte förstod-
-tills jag insåg att det fanns en otroligt uppenbar förklaring:
Jag hade lagt flera månader på att gräva upp smärtsamma minnen-
-för att kunna spela den här rollen.
Ibland blir jag glad av skådespelandet, när jag känner...
...att jag har upptäckt nåt.
Men det är frustrerande när man försöker fånga nåt-
-och visa det för folk.
Men det är även svårt att prata om hur det är svårt att göra.
För vem fan bryr sig? Men det är svårt att göra.
Om man har valt att göra det-
-så måste man verkligen göra sitt bästa-
-och då är risken väldigt stor att man misslyckas.
Jag heter Marty Stonerock, och jag bor i Orlando i Florida.
Min man är väldigt sjuk, så jag har slutat provspela.
Åtminstone så länge det inte är i Orlando med omnejd.
Jag har börjat med teater för att kunna ta hand om Bob.
Min dotter tyckte att jag skulle provspela när jag nu fick chansen.
Friskt vågat är ju hälften vunnet.
När jag väl fick rollen erbjöd sig min dotter att hjälpa till.
Det var skönt att få en dag...
...att göra det jag är bra på och komma ut ur huset.
Det var så oerhört tragiskt och så kortsynt av henne.
Ingen lyckades nå henne...
...och övertyga henne om att allt kunde bli bättre.
Jag tror att vi har svårt att hitta de svaren...
...eftersom det strider mot vår natur...
...att vilja sätta punkt för livet.
Jag vill gärna tro att alla har nåt slags hopp inom sig.
Just nu kämpar min man för sitt liv.
Och han har hellre en jävlig dag än ingen dag alls.
Kanske hade nästa dag blivit lite bättre för henne.
Jag heter Rick Ver Helst. Jag är klinisk psykolog-
-och COO på Coastal Behavioral Healthcare i Sarasota.
Depression kan komma och gå-
-men det här låter som en person som var deprimerad-
-konstant och under en längre tid.
Man pratade inte om sånt här på den tiden.
Termen "depression" användes inte mycket på 70-talet.
Man pratade om att nån fick ett "nervöst sammanbrott".
Att ta sitt liv offentligt verkar också lite ovanligt.
Det är intressant.
Om jag fick gissa skulle jag säga att det nog har att göra med...
...hennes val av journalistiken som yrke.
Journalister vill ge allmänheten information.
Kanske blev det här på nåt missriktat vis-
-ett sätt att skicka ett budskap till allmänheten.
Hej. Jag har en story.
-Jag vill göra en grej om självmord. -Du gör alltid som du vill ändå.
"Veckor innan hon dog diskuterade hon självmord med en polis."
"När hon sen tog sitt liv följde hon instruktionerna."
"Att hon skrivit 'självmordsförsök' förvånade vissa."
"Men hennes kollegor förstod varför."
"En journalist vet att det kan misslyckas."
-Vilken är den effektivaste metoden? -Alla funkar om man gör rätt.
Man skär upp handlederna eller hänger sig. Piller är vanligt.
Särskilt bland kvinnor. Män verkar föredra att skjuta sig.
Man ska inte skjuta sig i munnen. Här bak är bättre.
Kulan ska gå in här. På så sätt behöver den inte lämna skallen.
När den väl är där är det klippt för en.
Det var alla frågor vi hade i dag. Tack för att du tog dig tid.
"Om Chris hade en vän var det Andrea Kirby."
"Chris berättade för Andrea att hon tänkte bjuda ut George."
"Andrea hade inget tålamod med Chris tendens att ömka sig själv."
"Ibland kritiserade hon henne för det."
"Men hon sa inte att hon och George träffade varandra."
Jag hade velat ha nån att älska i bara en vecka.
Ja, sabba för dig själv, bara.
"Jag heter Chris Chubbuck, och hela världen hatar jag."
Raring, du måste sluta tycka synd om dig själv.
För fyra år sen försökte jag ta livet av mig med piller-
-eftersom jag var så ensam och olycklig.
Så tro inte att jag bara snackar skit. Men tack för att du lyssnar.
Jag är lite förälskad i George.
Jag tänkte göra en tårta och gå på hans födelsedagsfest.
Låtsas att allt är bra och göra saker och ting lite intressant.
-Vad tror du om det? -Det visste jag inte.
Miss Florida är tydligen ny väderflicka.
Hon vill nog ha mitt jobb.
Det får hon nog också.
Jag heter Stephanie Coatney och kommer från Florida.
Skådespelandet har varit ett bra sätt att hantera-
-de olika personligheter man har i huvudet.
Det är ett sätt för mig att stå ut, antar jag.
Jag tror att många antog att jag hade ett perfekt liv-
-men det var en rätt jobbig tid.
Det var väldigt djärvt, det som hon gjorde.
Medierna visar oss "vad folk vill se".
Det gav tittarsiffror.
Fruktansvärda händelser fick tittarsiffror, men vilket var syftet?
Hon sa att det var fel.
"Vill ni se hur rubbat USA är? Varsågoda."
"Jag är framgångsrik och vacker, men inte ens jag är lycklig."
Du är en duktig journalist, men det här är min kanal.
Du kan inte ständigt bortprioritera mina inslag.
-Vill du inte rapportera nyheter? -Hur ofta ska du klaga...
...när jag gör allt för att hålla kanalen på fötter?
Du kan gnälla så mycket du vill...
Gör inte så mot mig. Nedvärdera mig inte, Bob.
Du vet att jag är duktig. Tala inte så till mig.
-Jag har ju sagt åt dig... -Tala inte så till mig!
Jag heter Michael Ray Davis, och jag bor i Florida.
Jag har varit skådis i 25 år om man räknar radio.
Jag hade aldrig hört talas om Christine Chubbuck tidigare.
Jag blev rörd av det, för jag förstår - tror jag-
-hur man kan bli så deprimerad.
För en skådespelare är de ständiga nejen-
-väldigt deprimerande.
För att vara ärlig tror jag att om man inte ens har övervägt självmord-
-har man inte tänkt på vad man gör. Men det är inget som man sen väljer.
Det är sånt som händer i livet.
Om man går på fem jobbintervjuer och alla tycker att man är usel-
-så är det lite som att vara skådespelare.
Hon var trött på allt och ville berätta för kanalens ägare-
-att hon visste hur man skaffar tittarsiffror.
Ursäkta klyschan: Hon var arg som fan och tänkte inte acceptera det här.
Sekunderna innan skottet sa miss Chubbuck till tittarna-
-att i enlighet Channel 40:s policy om blod och inälvor-
-skulle hon nu bjuda på nåt nytt: ett självmordsförsök.
Det finns flera orsaker till att man väljer en karriär framför kameran.
Att vilja bli sedd och erkänd-
-är en som jag känner igen mig i.
Förmodligen blev hon sedd-
-men hade svårt att märka det själv.
Hon hade genuina självmordstendenser och led av kronisk depression.
Men jag tror också att hon vill ha en debatt om depression och självmord.
-Craig Burdick. -Kate Sheil.
-Vad jobbar du med? -Jag är skådis.
Alla har väl sett "Network", men jag vet inget om det här-
-förutom vad jag har hört från några-
-som var i branschen då. Det är verkligen häpnadsväckande.
Innan Christine tog sitt liv höll hon ett kort tal-
-där hon kritiserade kanalen för att fokusera på blod och inälvor.
Har du några tankar kring det?
Vi kan vara ett samhälle med förkärlek för sånt ibland.
Vi fascineras av tågolyckor och plan som exploderar.
Jag håller inte med om att tv-nyheter bara fokuserar på våld.
Tv-kanalerna rättar sig i mångt och mycket efter tittarna.
Ibland funderar vi länge på de här inslagen.
-Vi rapporterar inte om självmord. -Varför inte?
Det är så personligt.
När nån bestämmer sig för att göra så - av vilken anledning det än må vara-
-är det inget som vi rapporterar om.
-Jag har inte tid för det här. -Lyssna bara.
Förra veckan dog nästan 400 personer i en flygolycka.
Men vi rapporterar om skottlossning. Jag vet att du gör ditt jobb...
-Är en skottlossning inte en nyhet? -Två personer var på fel plats.
Vi har inget att tillföra. Samtidigt störtar plan utan att vi vet varför.
Har du hört talas om tyngdkraften?
Om nån blir skjuten vill folk veta vad det var som hände.
Ditt inslag var bra, men ibland kommer sånt här emellan.
Jag heter Holland Hayes, och jag bor i Orlando.
-Det här är oacceptabelt. -Jag googlade henne...
...och tänkte att det måste finnas ett klipp, men det gjorde det inte.
Hon ville att vi skulle se klippet, men det kan vi inte.
Samtidigt finns det så mycket film där ute-
-som folk inte vill att vi ska se.
Så vi pratar om dina naglar och din karriär...
-Vad tycks? -Vad är det här?
-Blommor. -Jag vill inte ha dem i min studio.
Jag vill inte ha dem i min studio.
"Fredagen före självmordet hade hon ett gräl med Mike Simmonds..."
"...om att hennes inslag strukits."
"Enligt Simmonds brukade hon bli ovanligt upprörd över sånt här."
"En vecka tidigare hade hon fått ett utbrott..."
Språkbruket är rätt irriterande-
-men det är möjligt att det är korrekt.
Kanske gav hon bara uttryck för sin upprördhet.
Det är svårt...
...för jag har aldrig ens hört hennes röst.
Jag kan bara tänka mig hur folk skulle beskriva mig.
Många som vi har pratat med försöker förklara hennes självmord-
-på ett sätt som verkligen förenklar henne.
Sen du och jag pratade senast-
-har jag funderat på vad som får en att ta sitt liv så offentligt.
En natt vaknade jag plötsligt med en helt ny insikt.
Ofta är deprimerade människor även väldigt arga.
Om man känner ilska-
-gentemot de människor som man ser som ansvariga för ens smärta-
-och begår självmord hemma i sitt sovrum-
-så berör det inte många av dem-
-så som man kanske hade önskat.
Så kanske blev det tv-sända självmordet-
-ett sätt att säga att hon hellre dog än levde med smärtan de orsakade.
-Jag kanske inte ska spänna hanen. -Den snurrar alltid.
Självmord är en så destruktiv sak.
Det leder inte till nåt.
Så om vi inte går till botten med det...
...har vi nog misslyckats.
Håll den bredvid halsen. Se om du kan...
Vet du var det vore bäst att hålla den?
-Tryck av. -Jag är rädd för den.
-Jag fixar det nog. -Det måste kännas bra.
Hur kände du Tim och familjen Chubbuck?
Jag gick i skolan och jobbade samtidigt för Tim.
Jag var ung och tyckte att han var smart och snygg.
Christine var som han.
Hon var attraktiv och sofistikerad.
Hon hade en väldig grace.
De hade en otrolig bakgrund. Tim sa till mig-
-och han kanske överdrev - att de tillbringade somrarna på Pickfair-
-som var stumfilmsskådisarna Douglas Fairbanks och Mary Pickfords egendom-
-och att de var deras farföräldrar eller nåt sånt.
Jag hade aldrig träffat nån som var barnbarn till filmstjärnor.
När man är sjutton och ser människor-
-som är eleganta och smarta-
-beundrar man dem och ser bara vad de har.
Men man inser inte att de också har problem.
-Ledsen om jag... -Ingen fara. Det är länge sen.
-Vill du ta en paus? -Nej.
Det där förväntade jag mig inte.
Jag minns inte att hennes mamma var lång-
-och charmerande som Tim och Chris.
De stod varandra nära, så vitt jag kunde se.
När Tim också dog var det... Familjen drabbades av många tragedier.
Jag vet inte var deras mamma eller bror Greg tog vägen-
-men de har nog aldrig kommit över det.
Jag är deprimerad och funderar på att ta livet av mig.
-Vill du prata om det? -Nej, vi gör det i morgon.
Jag kunde känna igen mig i det där.
Att man vill lämna nån sorts avtryck-
-i en miljö där man inte fått möjlighet att göra sin röst hörd.
Det har jag sett inte bara hos andra utan även hos mig själv.
Dessutom hände det på en ort dit många åker för att fira semester.
Det blir känslan av att det är problem i paradiset.
Har du kommit Christine Chubbuck närmre sen vi startade?
Ja.
Det känns så. Jag är frustrerad, eftersom jag vill känna mig...
...ännu närmre än jag gör.
Men ja, jag har kommit henne närmre.
"Trots att ingen verkar chockad över att Christine tog sitt liv..."
"...såg de metoden som oväntad. Det gällde även hennes mor."
"'Jag hade trott att hon skulle simmat ut i havet.'"
Hon var väldigt duktig. Hon kunde simma nån halvmil.
Vattnet var hennes vän.
Och det hade lätt kunnat bli hennes sista viloplats.
Jag är usel på att simma.
Jag brukade vara på stranden som barn-
-men jag har aldrig varit duktig på att simma.
Vänta. Låt den sjunka.
Jag har försökt...
Jag vet inte om det här är nån sorts skolflickeilska.
Jag har försökt. Jag har försökt träffa nån.
Älskling... Vill du ha vin och rosor...
-Jag vill inte ha vin och rosor. -...och bli bjuden på restaurang?
Jag vill...
Jag vill att du ska lyssna på mig.
Du måste förstå att sanningen är den att ingen vill ha mig.
Jag vet inte vad jag ska göra. Vad handlar scenen om? Vi börjar om.
Fortsätt.
Jag försöker verkligen. Okej?
Jag vill inte ha vin och rosor, mamma.
-Du kanske får det när som helst. -Nej! Vad fan snackar du om?
Det funkar inte, och ingen älskar mig.
Och det gör inget.
-Du får inte tappa hoppet. -Jag gör vad fan jag vill.
-Det känns inte bra. -Okej.
De var bästa vänner. De sa det, i alla fall.
-Jag skrek precis på alla. -Vad menar du?
Jag skrek. Jag fick Robert att be alla att gå-
-och sen gjorde vi en tagning, och då skrek jag.
Jag vet inte vad vi sysslar med i den här scenen.
Det känns inte bra.
Du gjorde rätt.
Du ser dig själv i henne.
Miss Chubbuck, efter det här ingreppet...
...kan det bli svårt för er att skaffa barn i framtiden.
Om ni vill ha barn bör ni försöka inom de närmsta åren.
Men det är inte omöjligt. Ni kommer att klara det.
Det har lyckats förut. Ni klarar det.
Men det är inte omöjligt. Det har lyckats förut.
Ni klarar det.
Kan du säga nåt som antyder att du tror att hon går vidare?
Chris!
-Chris! Vad är det? -Snälla...
Jag måste börja om. Förlåt.
Chris? Vad är det som har hänt?
Han avvisade mig.
Jag vet inte om det här funkar. Vem erkänner...
Okej... Förlåt.
-Folk gillade åtminstone tårtan. -Chris.
Folk gillade åtminstone tårtan. Fan! Fan!
Chris, vad är det som har hänt?
-Han avvisade mig. -Jag är ledsen.
Folk gillade åtminstone tårtan.
Vi har alla nåt hemskt att förhålla oss till.
Och hon var nog trött på det.
Det upptog all hennes energi.
Det är inte lätt att hoppa in och ut.
Det måste vara väldigt jobbigt för Kate.
Du är så stark.
Jag har tänkt på dig hela dagen.
-Mår du bra? -Ja.
Man kan ge efter för depressionen och de mörka tankarna.
Jag tror att alla...
...som påstår att de aldrig funderat på självmord ljuger.
Nyligen var jag ute och körde och insåg...
...att jag tänkt att man kunde krocka och få det att se ut som en olycka.
Att jag hade velat få det att likna en olycka berodde på-
-att ingen skulle få veta att jag kände så-
-och att ingen skulle behöva må sämre av det än nödvändigt.
En bilolycka vore bara en tragedi-
-men om det är självmord börjar alla i personens närhet-
-fundera på om de kunde ha gjort eller sagt nåt.
Men det är interna faktorer som avgör.
I dag är det exakt 31 år sen hon dog.
Så här dags körde hon till stationen.
Sen sköt hon sig i huvudet.
Vad tycker du om att vi återskapar det?
-Självmordet, alltså? -Det känns underligt.
Det känns underligt.
Vi gör vårt bästa, men det känns underligt att återskapa det.
Jag vet inte vad jag ska säga om det.
Jag försöker nå en punkt-
-där det inte känns ansvarslöst att göra.
-Då fortsätter vi. -Hej, Mike.
Jag har köpt en pistol.
Varför det?
Det vore spännande att skjuta skallen av mig själv i direktsändning.
Hur går det med paradstoryn?
Den börjar arta sig.
Bra.
Vi ses, Mike.
-Jag kollar på det nu. Det kom med. -Perfekt.
Jättebra.
Hej, Kate. Jag heter Steve.
Jag jobbade med Christine på Channel 40.
Jag vill presentera dig för Gordon, som var där den dagen.
Gordon var reporter och närvarade när det hände.
Han kan nog vara värd att prata med.
Den morgonen kom hon med en väska som tydligen innehöll pistolen.
Hon bad mig ta fram bandet från föregående kväll på en razzia.
Hon tog in det i kontrollrummet.
Det som hände sen har jag tänkt på i 41 år.
När hon introducerade det klippet...
"Bob Peterson har gjort ett inslag..."
...så stannade filmen. Jag blev rädd att jag hade gjort nåt.
Jag tittade upp på min bildskärm som visade vad som hände i studion.
Hon såg upp och såg både förbryllad och arg ut.
Det här har jag inte sett nån skriva, men det var då hon sa:
"I enlighet med kanalens policy att visa blod..."
"...ska vi bjuda på ett självmordsförsök."
Och precis som producenten och kameramannen-
-bad jag henne att låta bli.
Men huvudrörelsen visade att det inte var ett skämt.
Programmet spelades nästan aldrig in-
-och ingen förstod varför hon begärde det-
-men det var inte en stor grej-
-att sätta upp en rulle på en av maskinerna.
Det diskuterades vad som skulle göras med filmen.
Till slut ringde kanalens ägare och sa-
-att företagets jurister i Washington D.C. sagt-
-att vi absolut inte fick visa det.
Det finns bara ett exemplar av filmen. Ingen kopierade den.
Ägaren Bob Nelsons son satt i telefon och försökte sälja filmen-
-och då kom hans far in och tog bandet ifrån honom.
Bob behöll bandet ända till slutet.
Det vet jag, för både han och hans fru har sagt det.
Ingen har en kopia av bandet. Inte nånstans.
Bandet håller nog på att oxidera.
Om det inte kopieras snart kommer ingen nånsin få se klippet.
Det här är Channel 40:s fyrtioårsjubileum-
-och här är Bob Nelson och hans fru-
-med testbildsmönstret, som jag hade behållit. Det här var 2011.
Han sa att han hade det enda exemplaret-
-och hans änka Mollie sa i fjol att hon har bandet.
Hon ville kasta det i havet, men jag avrådde henne-
-och föreslog att hon skulle ge det till ett museum i stället.
För tyvärr är det ju trots allt historia.
Men du kan nog sluta leta.
-Har du sett klipp med henne? -Nej. Bara foton.
Jag gissar att det här klippet är från sena 1972 eller tidiga 1973.
Vi kör det. Och Christine var inte jättebra på att intervjua.
Hon ställde en fråga, och sen svarade personen.
Hon ställde aldrig följdfrågor.
Hon ställer en fråga, och sen följer ett svar på sex minuter.
Sen upprepas det.
Så det är svårt att se hur hon var.
-Vill du sätta dig? -Tack.
Det här är "Newswatch" med Bob Keene och Leslie Green-
-och sportens Ron Jackson.
Det är det gamla Sarasota. Bildkvalitén är inte den bästa.
Det finns ett sjukhus i grannkommunen.
Sarasota Memorial Hospital finns även i Warm Mineral Springs.
Räcker inte de? Behövs det verkligen fler?
Just nu, åtminstone, eller hittills.
I egenskap av Sarasota countys utkant-
-vilket Northport ändå får sägas vara, vilket behov har ni då-
-inte om två år utan just nu.
Många har velat att jag ska lägga upp Christine på min Youtube-kanal-
-eftersom jag lagt upp en del väderpresentationer.
Folk antar att jag därför har klipp med Christine.
Jag svarar då att de inte är intresserade av hennes liv-
-utan av hennes död. Och därför vill jag inte.
Det är inte vår avsikt att förhärliga...
Men vi hade inte suttit här om inte för hur hon avslutade sitt liv.
Hon var inte anmärkningsvärd på nåt sätt - om än väldigt trevlig.
Det är våldet i det hela-
-hennes blodiga och offentliga död som fascinerar.
-Det är därför du sitter här. -Absolut.
Vi gräver upp det på nytt.
Det Christine var emot var fokusen på blod i lokalnyheterna.
Så det som hon avskydde mest är det som nu fascinerar med henne.
Att vi nu fokuserar på det kan jag leva med, men jag gillar det inte.
Jag förstår vad du menar.
Men det är väldigt omvälvande att få se henne på video.
-Känns hon mer levande nu? -Ja.
Ska man kanske gå lugnare fram vad gäller byggplanerna...
...och låta det hela bero så länge? Det har blivit uppenbart...
Jag var nitton då. Det var en tragedi för mig och alla andra-
-när hon tog sitt liv.
Funderade hon inte på att det kanske fanns barn som tittade-
-eller människor med känslomässiga problem?
Självmord är själviskt.
Men om man är psykiskt sjuk så gör man så. Så har jag tänkt.
Enligt psykologer tyder hennes goda humör den morgonen på-
-att hon hade bestämt sig.
Att hon skämtade med mig fem minuter innan dess-
-kommer jag nog aldrig kunna släppa.
-Man kunde skämta om allt med henne. -Så var det.
När jag kom ut såg hon inte det som nån grej. Hon lyssnade på en.
Det här var vår nya studio.
Det här var när jag jobbade bakom kameran.
Kolla på de tajta byxorna.
Att få se henne tala och röra sig efter att bara ha sett stillbilder...
...förändrar allt.
Det får henne att kännas så mycket verkligare.
Jag uppskattar verkligen att ni gick med på att träffa oss.
Hur känner du inför slutscenen?
-Kommer du att kunna trycka av? -Jag vet inte.
Det är klart att jag vill skydda henne.
Hon var så ledsen att hon tog livet av sig.
Är den här rollen annorlunda än andra på det sättet?
Ja. Man måste alltid... Det här är annorlunda.
Hon är ju en riktig människa.
Annars hade det inte känts så förmätet.
7132 Point of Rock Circle.
Okej. Vi är snart där.
Vi ska till hennes hus.
Det var här de höll minnesgudstjänsten.
Här stod prästen. Han var vänd ditåt.
Det varade i en halvtimme.
Hennes föräldrar stod till höger. Här, alltså.
Och hennes två bröder...
"Vi lider på grund av vår förlust, skräms av hennes vrede..."
"...och känner skuld över att hon känt sig avvisad."
"Vi såras över att hon valde att isolera sig..."
"...och förvirras av hennes budskap."
De får inte bli blöta, och det kommer att ösregna.
"Vi vet alla att situationen är illavarslande - galen rentav."
"Allting överallt verkar vara galet."
"Så vi slutar gå ut."
"Vi stannar hemma, och vår värld blir allt mindre."
"Och allt vi ber om är att bli lämnade i fred i våra vardagsrum."
"Men jag tänker inte lämna er i fred."
"Jag vill att ni ska bli arga."
"Men jag vet inte vad ni hade kunnat skriva till er kongressledamot."
"Jag har ingen lösning på ekonomin, ryssarna eller brottsligheten."
"Jag vet bara att ni måste bli arga."
"Ni måste säga: 'Jag är en människa, för fan. Mitt liv är värdefullt.'"
-Släpper du ut hunden? -Visst.
Jag kommer hem vid kvart i elva.
Vi har olika sorters vakter, med eller utan uniform och vapen.
God morgon. Christine. Trevligt att träffas.
-Du, jag börjar med nyheter i dag. -Okej.
Hej!
Jag kör tre nyheter och sen intervjun.
-Har du haft en bra helg? -Jadå. Själv?
Okej. Om tre...
Välkomna till "Suncoast Digest". Jag heter Christine Chubbuck.
I Washington D.C. har ledande demokrater börjat förbereda-
-riksrättsåtal mot president Richard Nixon.
Två gisslantagare i Washington D.C.-
-har gjort avkall på sina krav om fri lejd.
Miljöaspekterna blir mindre viktiga-
-när ett land verkar överväga att använda kärnvapen.
I Sarasota blev en man i går ihjälskjuten vid ett rånförsök.
Bob Peterson rapporterar.
Chris, bandet fungerar inte.
Inte?
I enlighet med kanalens policy att visa det senaste...
...inom blod och inälvor...
...ska vi bjuda på ännu en premiär:
Ett självmordsförsök. Förlåt, inget "ett" före.
-Ska vi börja om? -Ja. - Fortsätt filma.
...verkar överväga att använda kärnvapen.
I Sarasota blev en man i går ihjälskjuten vid ett rånförsök.
Bob Peterson rapporterar.
-Chris, bandet fungerar inte. -Inte?
I enlighet med kanalens policy att visa det senaste...
...inom blod och inälvor...
...ska vi bjuda på ännu en premiär:
Självmordsförsök.
Jag klarar det nog inte.
Jag kan inte...
-Kan vi börja om? -Rullar filmen?
Ja.
...verkar överväga att använda kärnvapen.
I Sarasota blev en man i går ihjälskjuten vid ett rånförsök.
Bob Peterson rapporterar.
-Chris, bandet fungerar inte. -Inte?
I enlighet med kanalens policy att visa det senaste...
...inom blod och inälvor...
...ska vi bjuda på ännu en premiär:
Självmordsförsök.
Jag klarar inte av det.
Jag kan inte. Förlåt.
Ni måste berätta varför ni vill se det.
Ni måste berätta varför, för jag försöker hitta en orsak-
-men jag hittar inget som gör det här värt att se.
Hon var ingen hjälte utan en tragisk och patetisk kvinna-
-precis som jag, men jag lever i alla fall. Berätta varför ni vill se det.
Hennes död kan aldrig vara mer värd än hennes liv.
Om ni vill att jag ska göra det får ni ge mig en jävla anledning!
Det är ändå bara en massa skit.
Är ni nöjda nu?
Ni är ett gäng jävla sadister.
Översättning: Markus Svensson www.btistudios.com